IV: A já bych se Vás ještě, paní Pelánková, ráda zeptala,
vím, že jste po válce často, nebo několikrát, jela do Osvětimi se podívat
a nejen sama, ale i třeba s mládeží.
Chci se zeptat, jaký význam toto místo pro Vás má.
RP: To místo pro mě má asi takovej jako hřbitov někde někomu,
kdo má rodinný pří... příslušníky někde na hřbitově, na hrob... u hrobu.
Tak já jsem jezdila za našima tam.
IV: Byl to pro Vás vždycky takový osobní zážitek?
RP: Osobní.
IV: Ale přesto jste byla schopná tam jet se skupinou a vyprávět...
RP: Byla jsem schopná, byla jsem schopná i s mládežnickou organizací,
protože ti nevěděli a ti se o to zajímali dost,
tak s těma jsem jela.
A taky jsem měla patronát nad eh... nad filatelistickou mládeží, skupinou organizovanou.
A já měla přes ně patronát, tak jsem s nima taky byla... tam.
No a pak jsem měla za Svaz mládeže pošt -
se taky rozhodli, abych s nima jela tam, že by mi... že by rádi se tam podívali, jak to je.
No a jinač jsem jezdila hlavně,
ikdyž jsem neměla nikoho, nikoho na starosti,
tak jsem jela tam sama za sebe zvěstovat rodičům co, jak žiju.
IV: A co byste vzkázala dnešní mladé generaci,
když vidíte koncerty neonacistů, teď třeba nově ten památník v Letech.
RP: No, v Letech...
IV: Co Vás napadá, když vidíte takové smutné události?
RP: No, je to špatný. Je to špatný, protože žádná mládež,
nikdo to neví, co to znamená.
Oni to něco hlásaj a neví, co to znamená tohle.
To přece... Osvětim, to je na celým světě známo, že to existovalo, že to bylo.
Nakonec o tom je psáno tolik publikací různých. Já měla několik.
Vždycky jsem je někomu darovala.
Když se vyptávali, tak jsem řekla:
"Tak si to přečti taky ještě, protože já ti to tak nepovím, jaké to tam bylo."
Jo, že v těch knížkách je to zrovna tak,
jako já Vám vypravuju o věcech, které se týkaly mě. Jo?
To je... tam jsem nějakou roli hrála nebo nehrála, ale existovala jsem tam.
Tam a tam a to jsem dělala. V těch knížkách je to taky tak.
Někdo to vyprávěl a někdo to napsal
a taky je to jenom o jedný skupině. Celkový není.
No a tak, to... říct můžete...
Můžu říct, že to není pravda, jo, co tvrděj.
No a nic víc. Nic víc.
To je organizace, která je povolená a musej je nechat.
IV: Dobře. Já Vám moc děkuju, paní Pelánková, za zajímavý rozhovor.