CM: A můžeme.
IV: Pane Poljaku, ráda bych se Vás eh... zeptala, jestli jste jako vězňové v komandu v Norimberku pocítili, že nastala ta změna?
Že komando spadalo pod koncentrační tábor Flossenbürg?
A jestli se k Vám ta informace vůbec donesla a jestli se udály nějaké změny, které jste mohli pocítit?
Pravděpodobně...
MP: No pro nás to byla závažná informace, protože jsme věděli, že Flossenbürg je hor... horší tábor, II. nebo III. třídy dokonce.
A že to bude teda pro nás daleko horší, no.
Já když jsem měl... jsem tam musel potom, když mě odtransportovali, nebo když mi hrozil transport do Flossenbürgu...
Tak jsem z toho pochopitelně byl dosti nešťastný. No ale nic se nedalo dělat, nebo změnit se to nedalo.
A já se domnívám, že zbytek koman... tohohle komanda dachauskýho, že se dostal zpátky do Dachau... později.
IV: Vyměnil se v tom komandu personál?
MP: Hm... to nevím.
IV: Vyměnili se například kápové, nebo přišel...
MP: Ne, to já už o tom nevím.
Asi ne, protože všichni skoro, jak jste viděla z tý korespondence, nebo z toho, z těch fotografií a korespondence, to byli po válce, že jo.
Čili se dostali zpátky asi do Dachau. Ne do Flossenbürgu.
IV: Ehm... uvědomuju si, že jste vzpomínal a na oberscharführera Schreiber, jestli si pamatuju dobře.
MP: Schreib, no... Schreiber...
IV: Ten přišel do...
MP: Já... já nevím... Tam byl seznam těch... ve Flossenbürgu... v těch... v tom... v tý budově komandatury, tam byl seznam přece těch, kteří tam...
A já jsem tam to jméno nenašel.
IV: A Vy si na něj vzpomínáte ještě z Norimberka?
MP: No, to si vzpomínám...
IV: Tam byl činný?
MP: A já mys... No ale on přišel, když nás přeložili do toho, do Flossenbürgu a přišel jako novej lágrfüh... , teda komandoführer.
Protože dosud tam byl z Dachau.
IV: Ehm... Takže to byla změna, kterou jste pocítili?
MP: To byla změna, kterou... no to jo.
IV: A jaká to byla osobnost?
MP: No, předcházela ho špatná pověst, jako zabijáka... ve Flossenbürgu.
IV: Jak se k Vám ty zvěsti dostaly od vězňů ve Flossenbürgu?
MP: To nevím... jestli tam ještě někdo to, o tom věděl, nebo jak... to nevím.
IV: A on jak se k Vám choval? Jak se na něj pamatujete?
MP: No tam se celkem tak nic dalece nezměnilo, protože...
Naopak ke mně se choval jako... mně dokonce říkal, že dá návrh na propuštění, nebo něco takového... na gestapo {odkašlává}.
A já jsem tam dostával samý lepší místa takový... prostě pracovní.
IV: Takže z ňákých...
MP: Jsem se dostal například i do SS-nemocnice... jako že jsem tam umýval nádobí a podobně.
Což byla zřejmá protekce.
Mě navrhl asi Hugo jak už, ale musel bejt k tomu souhlas zřejmě toho komandoführera.
No z ňákých důvodů tenhleten Schreiber si mě oblíbil a říkal, že... dokonce říkal, že dá návrh na propuštění.
Já nevím z jakejch důvodů, no. Já jsem... no a pak jsem měl ten průšvih, že jo a tím jako všechno padlo, že jo.
IV: To se stalo tedy tak, že Vám zadrželi, nebo našli dopis, který jste se pokoušel poslat ven?
MP: No právě.
IV: A to se...
MP: A ten dopis... on by to bejvalo {pousmání} asi nebylo no tak tragický...
Ale já jsem tam psal různý věci o tom, jak to... jak to tam vypadá... a jak... že jsou... že SS je hanba civilizačního národa a takový věci všelijaký.
Takže to byl... to byl dopis velmi politickej, no. A to je teda muselo hrozně naštvat.
IV: Následovalo tedy Vaše potrestání, jo i... Co se událo?
MP: No tam byl jeden SS-ák {nesrozumitelné}, kterej mě chtěl dokonce skopat za to. Ale nedošlo k tomu.
IV: A byly tam tresty na denním pořádku v tom komandu?
MP: Ne, tam by... celkem to šlo.
IV: Fyzické tresty tam...
MP: Bylo to klidné. Ne, tam... nanejvýš já jsem musel si odpracovat... Když tam přiš... přijel po půl roce... eh... velitel tábora Dachau.
My jsme mu říkali Žabí král.
Tak místo toho trestu, kterej jsem měl... to hlášení v Dachau, že jo.
Tak jsem musel odpracovat čtyři neděle skládáním koksu, že jo.
Z nádraží do... z vagónů do nákladních aut, který se vozil do těch SS-kasáren.
Tak takhle jsem to potom odpracoval, no, ten můj trest.
No ale ten Schreiber musel bejt hodně sklamanej, že jo. No a já nevěděl, co v tom hlášení je.
A jaký... jaký... jak to dopadne, že jo. Až mně potom odtransportovali do Flossenbürgu.
IV: Tam jste...
MP: To bylo v srpnu no a už... jenom ten pohled na ten tábor a tak dále, na tu... na ty...
Když jsem přijel... když jsme... když mě přiv... přivezli až na ten apelplatz a když jsem viděl ty tři šibenice tam, tak teda...
IV: Vás tam odví... odváželi autem jako jediného z toho komanda?
MP: {odkašlává} No... no...
IV: Jaký... jaký byl... jaké... jaké byly Vaše pocity po příjezdu do Flossenbürgu?
A... když jste viděl kupříkladu ty šibenice...
MP: No bylo to...
IV: Co se Vám honilo hlavou?
MP: Bylo... bylo to špatné, no. Jsem měl obavy, jestli na jedné nebudu viset, no.
No a to trvalo... V noci se mi zdály takové sny. Měl jsem různý halucinace a tak dále, že.
Dokonce jako že {pousmání} se pálím v krematoriu a podobně, no.
No ale to... ehm... netrvalo dlouho, že jo, když...
Asi po těch třech dnech, když byli ty rozsudky, tak jsme se museli dívat, jak věší ty mladý lidi, no.
Byli to mladí hoši celkem ti, kteří tam byli pověšění za sabotáž.
IV: Jakou sabotáž? Co provedli?
MP: No, že si udělali z hliníku cvočky do bot.
Tam byla pobočka Messerschmitt Werke, že jo. A tam se dělali nějaký součásti na letadla Messerschmitty.
Myslím, že draci, nebo něco takového... hm... nevím přesně co {odkašlává}.
IV: Vy jste byl ve Flossenbürgu zařazen na tu nejhorší práci, kterou jste mohl být zařazen.
MP: No...
IV: Jak na to období vzpomínáte?
MP: Tam největší a nejhorší práce byly v kamenolomu, no. No v létě by to jakž-takž šlo možná, no šlo...
Tam se už taky v těch... v tom 44. a tak dále, už také i tam prostě se nezabíjelo tolik.
Akorát že lidi byli nemocní, hladoví a tak dále, tak to podléhali často nemocem a zemřeli prostě, to je jasný.
Ale taky už... také už prostě eh... potřebovali pracovní síly taky...
Tak ještě v tom 44. přes to, že byli velký nálety už, tak poslední transport, celý vlak, že jo z Flossenbürgu odjel do toho Mauthausenu.
No a s tím jsem odjel já také.
IV: Ješte bych se vrátila zpátky přece jenom k tomu období, které jste strávil ve Flossenbürgu.
Eh... Jak... jak byste nám popsal tu práci v kamenolomu? Jak vypadal ten pracovní den?
MP: No bylo to hrozný... v zimě.
IV: Co jste musel dělat?
MP: No s majzlíkem a... a kladivem, no. Jako steinmetz takzvanej, čili kameník.
Děl... tam se dělaly, připravovaly ty různý kvádry na stavby.
No a já jsem se tam byl podívat nyní. No tak to je...
Samozřejmě už se tam nepracuje a lom je opuštěnej, ale muselo to tam bejt strašný.
Protože to bylo ještě vejš, než samotnej tábor a v zimě tam byli až dva metry sněhu.
Takže se musel odklízet sníh taky, než se něco začalo dělat venku a podobně.
IV: Jaké...
MP: No byly to poměry strašný. Jak jsem to mohl vydržet, to nevím.
Protože strava byla jako horší a nebyla... nebyl... byli v tom nečistoty. I písek a tak dále kolikrát, takže...
To se někdy... Samozřejmě, že se to snědlo, ale...
IV: Jaké bylo Vaše vybavení pro tu práci v lomu?
MP: Všechno...
IV: Měli jste nějaké ochranné pomůcky? Předpokládám, že ne...
MP: No byli tam... byla tam nějaká bouda, že jo.
Mist... mistři tam měli ňáký tak... takový ty... jako kancelář, nebo něco, ale jinak... jinak to...
Já už si na to tak moc nepamatuju.
Jinak jsme byli celý... celý den... nebo celou tu pracovní dobu venku.
Vydáni prostě napospas tomu po... podnebí, nebo počasí jaký bylo {odkašlává}. Promrzlí, vyhladovělí a tak dále, no.
IV: Vy jste tam překonal celou zimu z roku 43 na rok 44?
MP: No... a to ještě...
IV: Jak myslíte, že to je možné? V kamenolomu umírali vězni i po několika dnech.
MP: No jo to... to bylo prostě... náhoda, že prostě jsem byl ještě dobře stravovanej před tím, že jo, takže jsem to nějak vydržel.
Ale... lidi asi, co tam pracovali, tak... že to vydrželi i rok, nebo dýl, nebo já nevím...
Dokonce celej pobyt, kterej eh... celý pobyt ve Flossenbürgu, že to vydrželi i v tom kamenolomu... to nevím jak je možný.
Oni v Mauthausenu také to vydrželi, v kamenolomu, že jo, ačkoliv tam byly příšerný podmínky.
IV: Pamatujete si z Flossenbürgu eh... nějaké exekuce, mimo té, co jste již popsal po Vašem příjezdu... eh... tresty vězňů?
MP: No to nemám, protože jednak jsem ňák...
No ale určitě tam byl bunkr, určitě tam byly daleko horší podmínky pro... {odkašlává}
A dokuď prostě byla ta tendence zabíjet, tak že zabíjeli tam zřejmě hodně.
Protože tam ti zelení, kteří byli v... v administrativě toho tábora, tak ti spolupracovali daleko víc s SS-áky, než třeba političtí jinde, že jo.
A nesnažili se prostě, aby... Ty podmínky byly horší daleko, než v jiných táborech.
IV: Pamatujete si na některé vězně z té doby, z Flossenbürgu?
Pamatujete si na někoho, s kým jste byl více v kontaktu?
MP: No já si pamatuju na to jméno Král a teď si taky už ne... {odkašlává}
Jinak se nepamatuju na nikoho skoro tam. {odkašlává}
IV: Jaký byl ten běžný pracovní den? Ehm... jak, jak...
MD: No ra... rano... ehm...
IV: Jak si pamatujete to rozdělení?
MP: Ráno v zimě pravděpodobně od šesti hodin, nebo od pěti hodin už se vstávalo.
Ta práce začínala já nevím tak v sedm, v osum... možná dřív ještě {odkašlává}.
V zimě teda. V létě ještě dřív.
Právě já si na Flossenbürg tak moc nepamatuju... ehm...
Vím, že se tam {odkašlává}, že tam spali jenom na podlahách a podobně, jo.
A že ti eh... byli... spali tak, že jeden měl nohy tam, kde druhej měl hlavu a podobně.
IV: Pamatujete si, na který jste byl přidělen barák?
MP: No vím, že tam byl les a že to bylo už v takovým ochranným pásmu, že prostě už byly věže.
Nebo chod... ja... tam že byla nějaká... chodba, nebo lávka, kde už... kde byli strážní a ti tam buď stáli, nebo chodili.
A že se tam muselo hlásit prostě, že se tam muselo chodit na záchody a že se musel...
Museli jsme se hlásit prostě: "Herr Wachtmeister..." a tak dále.
No je... bylo to příšerný tam... tohleto...
IV: Když byste... Vy jste prošel mnoha tábory, několika komandy.
Když byste srovnal ty tábory, jak na Vás působil Flossenbürg?
Jako nejhorší z těch, kterými jste prošel, nebo?
MP: No Flossenbürg na mě... pro mě byl jako s... bych řekl jeden z nejhorších.
No já jsem totiž Mauthausenem neprošel.
Já jsem byl jenom dole, na tom nemocničním bloku a potom hned jsem odjel na to pracovní komando do Wiener Neudorfu.
Takže já jsem vůbec nahoře nebyl.
IV: Do Mauthausenu tedy...
MP: ... jsem se vrátil až koncem... koncem války, že jo. V květnu.
IV: Do Mauthausenu jste byl odeslán na jaře v roku 44, jestli se nemýlím...
MP: Na jaře 44, no... březen nebo duben, teď...
IV: Jak celý ten transport vypadal? Kolik zhruba tam bylo vězňů?
MP: No tak celý vlak byl plný vězňů a ty... vagony byly samozřejmě dobytčáky.
A... my když jsme dostali nějakou vodu vůbec anebo něco, to nevím... to nevím ani... ehm...
No ten vlak jel... až do Řezna a v Řezně byl nálet, takže tam zůstal stát.
A pak jsme se dostali až přes Pasov a to do Mauthausenu, na stanici Mauthausen, no.
A z Mauthausenu se muselo asi tři kilometry jít nahoru do tábora, z toho... ze stanice železniční {odkašlává}.
No to... tam se mi odřel ten nárt na noze, no od toho dřeváku a... proto jsem se dostal do nemocnice tam.
Podlaha, profesor Podlaha mě poslal do tý nem... táborový nemocnice.
No a tam jsem poznal Slavomíra Zuzánka, kterej mi nosil ňák... eh... ještě... další si... polévky, nebo tak, další stravu tam.
A ten byl tady z Rokytnice. U něj jsem byl několikrát potom.
On se vrátil, no ale byl starší, než já. Před několika lety zemřel už.
No a tady toho herce, Vrchotu jsem tam poznal taky. Ehm...
IV: Takže po Vašem vyléčení následovalo co?
MP: No mě poslali do toho, do tý, do Wiener Neudorfu, co se...
Zrovna se tam pos... posílalo pracovní komando, no, lidi, transport.
No tam byla postavená totiž za války, v tom 44. velká továrna letecký motor... na letecký motory.
Měla 18 hal velkejch a... a eh... V tý 18. hale právě se začínala výroba de facto.
Z... z tyčový oceli... oceli a jinejch... a jinejch polotovarů, že jo.
No a právě ehm... tam bylo asi dva tisíce lidí, v tom táboře pobočným a...
A... protože tam byl ehm... písař v tom táboře, Čech z Prahy, tak ten mě při... přidělil na tuhle dobu.
Poslali mě na tu práci do 18. haly, vydávat právě tu tyčovou ocel.
IV: Vy jste tomu rozuměl?
MP: Různý, různý profily. {posmání} No rozuměl...
O tom jsem neměl ani páru, že jo, protože jsem v kovářským řemesle nikdy nedělal.
Ale že to bylo označený barvami, tak se to dalo vyhledat, no.
Já jsem měl prostě na starosti dodávat tuto tyčovou ocel k řezačkám, že jo, kde se to řezalo na různý... různý velikosti.
A pak se to ještě zpracovávalo na ostatních strojích a kalilo se to, že jo.
To byly součástky do motorů a podobně, že jo, jako ozubená kola a různý jiný věci takový.
IV: A to...
MP: Převody a...
IV: To komando eh... zde bylo umístěno přímo vedle té fabriky?
Nebo jste nějak chodili přes město?
MP: Ten tábor byl tam, vedle továrny, no.
A za námi, za baráky byl... byla protiletecká baterie.
Takže {smích} když došlo k náletu, v noci, nebo ve dne, tak tam bylo pěkně hlučně.
IV: Tam to muselo být strašně nebezpečné...
MP: No jo, to bylo... to bylo.
IV: Vídeňské Nově město bylo ohrožováno dnes a denně.
MP: Pochopitelně, protože ty nálety, ty se... let...
Při těch náletech se snažili samozřejmě tu baterii umlčet, že jo. No a...
IV: Měli vy jste jako vězni možnost schovat se do krytu, jako civilní obyvatelstvo?
MP: Tam byly... No jo nás...
Tam nebyl žádnej kryt v tý době, tak nás vodili ven do Grinzingu, do vinic.
Samozřejmě se strážema a tak.
Takže v létě, to jsme viděli třeba když byl nálet na Vídeň, tak jsme viděli celej ten... jako z...
Jako v divadle z ňáký... z nějaký tý lóže, tak jsme krásně viděli na celou tu Vídeň.
A viděli jsme prostě celej ten nálet, že jo. I jak sestřelili třeba letadla a podobně.
IV: A jaký byli... jaký byli podmínky tady v tomto komandě, kam jste se dostal?
Jaká tam byla úmrtnost?
MP: No jo, tak to...
Vzhledem k tomu, že jsme přišli do styku s našimi civilisty a eventuelně tam jezdili i Slováci z toho... z Dubnice a tak dále.
Protože měli tam dodávky a tak dále, tak byl styk s našimi lidmi hod... dost velkej tam.
A kromě toho v tom... v tý hale, co jsem byl já, tak pracovaly ženy, z Č... vídeňské Češky a tak dále.
Takže jsme... mluvit mohli s nima a tak dále, pokuď...
No my jsme si tam zorganizovali prostě různý věci a...
Právě tady ten Martin Marada tam maloval ty obrazy pro toho vedoucího tý haly.
Takže jsme ňáký potraviny vždycky sehnali ještě, mimořádný.
Kromě toho tam v jedný ehm... tý kuchyni pro civilní zaměstnance, kde byli hodně Češi taky a z Moravy lidi...
Tak tam eh... ta vedoucí kuchyně měla známost s Čechem.
No tak nám vždycky nechávala třeba jednu várnici polévky a podobně.
Pro cel... já jsem... když tam... že se... když tam byli Češi v tom...
V tom třeba komandě, co tam chodilo, pracovním, kolem nebo tak, tak... eh... vždycky dostali ňákou várnici toho... polévky a podobně.
Proto se snažili někteří kápové tam získat nějaký lidi od nás, no, do toho...
Aby... tam dostali tu polévku pro ty svý lidi, no... {odkašlává}
Bohužel, no... pak to...
IV: Jak se chýlilo ke konci války, bylo rozhodnuto o Vaší evakuaci zpět do Mauthausenu.
MP: No byli tam taky nálety, že jo, no a...
Pak to odnesli některý naši lidi taky tam, že ty bomby spadly na tábor a tak dále.
No a koncem války, to bylo už v 45. , že jo, o Velikonocích, tak... eh...
Když už z Maďarska hnali Wehrmacht a SS-áky, Rudá armáda, že jo, tak... se začalo uvažovat o... o evakuaci, že jo...
No a to už jsme se na to připravovali, že jsme... sháněli různý ještě potraviny a tak dále, no...
No a v... o Velikonocích nakonec k tý evakuaci došlo a...
Protože tam byli ehm... i nemocní lidi, kteří nemohli po sv... prostě po svejch, no...
Eh... jít... a chodit ani a tak dále, tak že ti byli postříleni tam a...
A... ten náš jeden kápo, kterej byl z Katovic, my jsme mu říkali eh... Wasserpolák, že jo, kterej uměl německy a tak dále.
A si tam našel známost. Tam bylo... bylo gestapo a jedna ta úřednice z gestapa...
Prostě se seznámila s ním a měla ho jako milence tam.
No a před ti... o evakuaci mu sehnala ehm... civilní oblek a on na ještěrce, přes hlavní bránu se snažil ujet.
IV: Ehm...
MP: Jenomže na hlavní bráně ho poznali a chytili ho a byl zastřelenej potom.
Nebyl evakuovanej.
No a... o Velikonocích, nebo po Velikonocích jsme byli na tom pochodu postranníma silnicema... podalpskýma.
Šli jsme asi osum dní až do Mauthausenu, což je dál... bylo asi 180 kilometrů, nebo tak nějak.
IV: To byl na ten pochod vypraveno ce... bylo na ten pochod vypraveno celé komando?
MP: No všichni, co mohli chodit...
IV: Nebo se k Vám ještě...
MP: No což mohli chodit, no.
Kromě těch nemocnejch, že jo, kteří tam byli... zůstali zast...
No ale stejně, cestou prostě jich dost zůstalo, prostě nem... že nemohli dál.
No a... tak byli zastřeleni. No a ta cesta byla hrozně dramatická, no. Jsme se...
IV: Dostali jste nějaké jídlo na cestu, nebo?
MP: No dostali, ale někteří to snědli hned a podobně a tím pádem dostali třeba průjmy a já nevím co a tak dále.
To se s... když jsme... ehm... šli tak v jednom, u jednoho zemědělskýho stavení, prostě jsme vyprosili vozejk.
Takovej žebřiňák, žebřiňáček a jednoho z našich kladenských... to byl kladenský horník.
Starší člověk, tak ten už taky nemohl.
Tak jsme ho dotáhli na tom vozejku až do Mauthausenu. Takže tam nezůstal.
IV: {kašel}
MP: No a když jsme byli pod Mauthausenem, na druhý straně teda ale, poslední den...
Tak už nebylo co jíst a tak dále, tak tam eh... protože to byla luftwafe, která nás doprovázela...
Tak zastřelili jednoho koně no a z toho... ten se rozporcoval tam.
A vařilo se to v ňákých kyblících a tak dále a snědlo se to.
My jsme tam měli {pousmání} náhodou jednoho bývalýho řez... řezníka z... z Moravy.
Tak ten to pro nás připravil, rozporcoval a tak.
Ale byl... našel se tam nějakej Polák, kterej to nevydržel.
Chtěl byl... zře... chtěl zřejmě být první u toho koně tam...
A tak tam běžel a dostal to taky, koupil... když toho koně... když stříleli na toho koně.
Takže i takový případy se tam staly. {odkašlává}
IV: Jak jste nocovali po cestě?
MP: No kde... kde se prostě... na louce a podobně.
Do lesa se nesmělo, nebo k lesu. Většinou na loukách.
IV: Stávalo se, že ráno vězni nevstali?
MP: Hm... {krčí rameny}
IV: Že bylo mnoho mrtvých ráno?
MP: No tak to... Byli, pořád nějaký... někdo zemřel.
To byli starší lidi taky a podobně, že jo.
Podvýživení a... ehm... nebo snědli si svý zásoby hned třeba ten první den, když to dostali.
A měli z toho potom průjmy a nevim co všechno. Takže ne... nevydrželi prostě.
Nemohli potom ani jít a tak dále, takže ti na to doplatili takhle.
IV: Stalo se Vám někdy, že Vám místní obyvatelstvo chtělo nějak pomoct?
Aspoň Vám podat vodu, nebo nějaké jídlo?
MP: No to moc ne, mockrát ne... to oni se jednak báli a Rakušani...
Řekl bych, že Rakušani moc neriskovali takhle v tom.
Spíš bych řekl, že Rakušani bojovali do poslední naděje, že Hitler zvítězí. {zvoní zvonek}
CM: Pause.
IV: Pause.
MP: Vlastně s tím koněm...
Pod Mauthausenem, už na tý louce, no.
IV: Ano. A... a ptala jsem se na to, jestli Vám pomáhalo místní obyvatelstvo.
Tak já to teď zapnu. Tak...
Ráda bych se Vás zeptala, jestli při pochodu smrti zahynul někdo z Vašich blízkých, nebo jestli si pamatujete...
MP: Většinu z těch lidí jsem neznal.
IV: Neznal...
MP: Protože tam bylo přes dva tisíce lidí a my jsme si hlídali jenom naše lidi, aby prostě přežili.
Nás tam bylo asi kolik... Možná 25, nebo tak nějak.
IV: Čechů?
MP: No... no prostě z Moravy a z Čech.
IV: Hm... A kolik ehm... z toho původního počtu vězňů nakonec do Mauthausenu došlo a přežilo tedy, ten krutý pochod smrti?
MP: Do Mauthausenu... No o tisíc míň asi. Tisíc lidí zastřelili během cesty.
IV: Kopal někdo...
MP: Přes... přes 1500, nebo 1600 nás šlo a přes tisíc jich zabili asi.
IV: Kopal někdo mrtvým, zabitým, zemřelým hroby? Jak to...
MP: To se neví. To my s... sme nevě... nevíme, co se s nima stalo.
Oni... Já mám tady... mm... o tom knížku, kolik těch hrobů a tak dále a co se s nima stalo.
To je... Rakušani to vydali.
IV: Hm...
Takže možná že, něk... potom se to sváželo někam do... do společnejch hrobů, nebo tak nějak.
To asi určitě takhle bylo.
IV: Takže vy jste jako Češi a Moravané drželi tedy pospolu?
MP: No na... My jsme přišli všichni, co... co prostě mohli chodit.
Až na toho jednoho, kterého jsme vzali prostě na tom vozejku tam.
IV: A i ten přežil?
MP: Ten přežil taky.
IV: Eh... Když jste přišli do Mauthausenu eh... tábor už byl jistě přeplněn.
MP: No, tam bylo přes 70.000 lidí.
Teda vězňů, těch... s... co tam byli evakuováni, nebo nějakým způsobem se tam dostali, nevím...
Poměry tam byly prostě drastické, protože nebyli zařízení na to, aby je všechny ubytovali.
Nebo prostě aby je mohli obstarat a hlavně potraviny a tak dále.
Takže to byly už takový dost prekérní tam situace. A nevědělo se, co bude dál, že.
IV: Pauza.
CM: Tak...