IV: Tak, já bych se ráda vrátila ještě k období, které se vztahuje přímo ke koncentračnímu táboru Flossenbürg.
OR: Ano..
IV: A vlastně k tomu období a k Vaší rodině.
Jak vlastně žila Vaše rodina během války?
Měl jste nějaké informace o tom?
A další otázka potom by následovala:
Byla naše.. Vaše rodina nějakým způsobem zapojena do odboje nebo nějaký člen z Vaší rodiny?
OR: Ano.
No tak rodiče za doby Protektorátu..
Byl ještě mladší syn.. mladší bratr doma, ten byl školák, že, takže o devět let mladší ode mne.
No otec ten pracoval na.. jako dělník na různých pracích stavebních.
A maminka ta byla doma, jsme měli ještě takové pole, pole nějaké, že, a takové hospodářství, jak to na vesnici chodí, malé.
Takže oni takhle žili, no.
Já když jsem náhodou přišel na tu dovolenou, že jsem byl v tom Německu, že, na těch pracích.
Když jsem přišel, tak jsem se u nich zastavil, že, u rodiny a tak dále, tak, tak takhle tak oni.
Jinak vzpomenutý bratranec, který byl spol.. jako spoluvězeň se mnou.
A který také potom, jak jsem.. tedy také měl ty různé delikty trestní podle rozsudku podobně jako já, trošku odlišné, on..
IV: Kdy jste se setkal v Vaším bratrancem?
Bylo to přímo ve Flossenbürgu?
OR: Já jsem se s ním setk.. setkával dříve samozřejmě jako, jako rodina doma, že.
IV: Myslím, myslím tam v době..
OR: No, byli jsme společně spolu společně zatčení také, byli jsme spolu zatčení.
No a on měl ty vcelku takové ty, ty delikty jiného rázu jako já, zejména ty, ty pomoci materielní nebo, jaké já nevím, pro ty vězně naše, kteří byli zavření.
Možná že i něco donášel; už se, už se tam tvořili partyzáni, tak možná, že i partyzánům něco donášel.
Zkrátka měl tyhlety delikty, za který byl tedy odsouzen rovněž do tého koncentračního tábora spolu se mnou, spolu se mnou.
Jenom si vzpomínám, že to nějak psychicky neunesl, ve věznici si, si podřezal žíly, já nevím, jak se to stalo.
Nějaké okno tam rozbil nebo co a, a chtěl spáchat sebevraždu, no potom nebylo to..
Nějak se z toho zotavil, ale přes to všechno musel do toho, musel do toho koncentráku zároveň teda s náma ostatníma.
No, tak jsme se společně vrátili, on se samozřejmě vrátil pak i daleko dřív, protože on šel na ten pochod smrti.
Kdežto já jsem nešel a on u těch Američanů nebyl dlouho, on se nějak, oni ho nějak zavezli na hranice dříve.
Co, co ty.. vězně na těch, na těch, v těch lesích posbírali ti američtí vojáci, tak je transportovali k našim hranicím.
Takže oni se dostali naštěstí už koncem dubna nebo začátkem..
Dostali se dříve domů, kdežto my, my jsme tam ještě zůstávali v tom, v tom Bavorsku.
Jak v tom koncentráku, jak jsem.. anebo tam potom v tom Ambergu, v tom sběrném lágru, tak nám to trvalo delší dobu.
Proto jsem se vrátil až, až v květnu, kdy už prakticky byla republika osvobozená a už se ty poměry začaly konsolidovat trošku, že, kdežto tak..
IV: Chtěla jsem se zeptat jak se s odstupem času díváte na toto období?
Je mi jasné, že se o tom velmi těžko mluví, jsou to zážitky, které slovy lze těžko popsat.
A chtěla jsem se zeptat, máte nebo lze vůbec z tohoto období, které pro Vás bylo zřejmě velmi těžké, asi nejtěžší v životě vyvodit nějaké pozitivní závěry?
Nebo lze se vůbec tímto směrem nad tím zamyslet a zamýšlel jste se někdy takto nad tím?
OR: Ale jo, ale ono, ono je to sice už dávno, řekněme, že je to přes šedesát let pomaličky, že.
Takže to už něk.. řada věcí už vymizí a těch událostí životních bylo tolik, že nebyl čas ani na to mys.. na to myslet, co bylo kdysi, že.
Ale skutečnost byla taková, že jsem rád, rád o tom mluvil, že.
Že jsem i mladým lidem o tom povídal, jak to bylo, že.
Samozřejmě vnukovi a vůbec br.. synovi, že.
Rád jsem o tom hovořil, že.
I ty články jsem nějaké dělal do, do tisku, kdy..
Na schůzích jsem o tom mluvil, že, na odborových schůzích a na jiných schůzích, kde jsem, kde jsem tak přišel.
Tak vždycky jsem vzpomenul, protože oni věděli, že jsem byl zavřený.
I když samozřejmě nebyl jsem tam tak dlouho, dá se, dá se říct, že.
To období, když vezmu to, jak jsem byl stíhaný a tak dále, tak to období to bylo, já nevím, rok nebo málo přes rok, že.
Tak to ne, to bylo..
To tam byli někteří velice dlouho, že, třeba dva, tři roky, že, ti mají ty, ti mají ty prožitky, měli ty prožitky nebo mají ty prožitky daleko a daleko bohatější než já, že.
Ale ten závěr, který jsem tam prožil vevnitř v tom koncentračním táboře, ten teda opravdu, o tom, ten byl, ten byl jaksi vyvrcholením.
Ten byl teda drastický, že, co všechno se tam dělo.
Už z toho důvodu, že se vozili ti vězni a už třeba v tom dezolátním stavu že se vozili do toho Flossenbürgu.
Jako že se z toho udělal takový sběrný.
Všecko z toho východu se tam vozilo, že.
Snad až na ten Buchenwald, který, který se tam osvobodil celý, že.
Ale ty východní tábory v Polsku a tam všude, tam jich byla strašná spousta, pokud jsem potom se dočetl.
Takže to tam všecko transportovali dovnitř, i zajatce a tak dále.
Takže to se to tam všechno potom už likvidovalo v tom Flossenbürgu, bohužel.
Proto tam vznikl takový chaos.
Když si, když si uvědomíme, že byl to koncentrák, který oni postavili vlastně pro svoje lidi, ten Hitler, že.
Ještě před válkou dávno postavili a byl to koncentrák, kde, kde mělo být jenom tři tisíce lidí, že.
Kapacita byla na to.
A když tam bylo kolem dvaceti tisíc lidí, tak Vám řeknu, to si dovedete, dovedete představit, jak to vypadalo.
No, takže to, to jsou zážitky, které opravdu potom utknou, utknou člověkovi v paměti, že.
IV: V této souvislosti bych se ráda zeptala, zda jste žádal o odškodnění a..
OR: Já jsem.. a promiňte..
IV: Kyž řeknete, že ano, na co jste ho použil?
OR: Tak já jsem odškodnění opravdu dostal v maximální míře, míře, že, takže jsem vysoce spokojenej.
Jednak jsem byl několikrát odškodněný ještě z místních zdrojů, že, z místních fondů tady republikových.
A potom z Fondu budoucnosti jsem dostal hodně, jednorázově.
Nevím teď, kolik to bylo marek, ale bylo to přes tři sta tisíc, jsem dostal na jednou.
Dostávám ještě dodn.. každý rok dostávám ještě z Fondu budoucnosti další příspěvek patnáct tisíc k důchodu, že, k důchodu.
No a ty výhody, které jsme měli nejenom my, ale všichni ti, kteří, kteří na to mají nárok, to byly ty volné jízdenky, že, telefon, sleva na telefon.
Tak to.
Teď nám psali některé věci, konkrétně teda ty jízdenky nám odebrali a dávají nám to v penězích.
Takže ono to, já jsem vcelku.. Myslím, že to je v pořádku, že jsem dostal.
No a tak musel jsem pomoct synovi, že.
IV: Hmm. Dále jsem se chtěla zeptat, jak se díváte na toto humanitární gesto, jestli.. Co si o tom myslíte?
OR: Já.. Já si myslím, že teď ten Fond budoucnosti to, to je skutečně věc, která zaslouží, zaslouží teda vysokou pochvalu, že.
To je skutečně to, co se podařilo, to, to pomohlo, pomohlo hodně některým, kteří by se byli třeba momentálně v nějaké finanční tísni nebo podobně, že.
I ti pozůstalí, kteří z toho byli ohodnoceni nějakýma částkama také.
Takže to, já se domnívám, že teda to ohodnocení teď, jak je.. bylo a je organizováno, je opravdu chválihodné.
IV: A závěrem bych se chtěla zeptat, zda máte ještě něco na srdci, co byste chtěl sdělit a nepodařilo během tohoto rozhovoru?
OR: Já nevím, jestli to tady všechno patři, že, ale mně se třeba nelíbí politická situace, že.
Tady u nás, když bych to..
Nelíbí se mně takové to, to.. handrkování, osočování těch pol.. takové to politické dění nedobré se mi nelíbí.
Měli by všichni ti lidé, kteří se dostávají k tomu řízení jakoukoliv formou, měli by dbát, aby ta republika prospívala.
Aby lidé se měli dobře, aby lidé měli práci a tak dále.
Já jsem tady přišel do Ostravy, já jsem tady byl přeložen služebně z Olomouce.
Těžko jsme to s rodinou nesli, že, ale nakonec nás tady, dali nám tady byty.. byt a všechno.
Tady by dneska, když si vzpomenu, že tady je dvacet šest tisíc nezaměstnaných v tom, ve městě v Ostravě,
a jak, a jak, jak je tady nebezpečný život, že nemůžete v noci, lidé nemohou v noci vyjít do parku a tak dále.
No tak jak je to i jinde, že, tak to všechno by nemělo být, že, to by nemělo být.
Měl by být takový klidný život, že, a lidé by se neměli bát.
Měly by se, mělo by se spoustu věcí tolerovat a lidé by měli být k sobě strašně ohleduplní.
Já nevím, no, o tom by se dalo mluvit dlouho, já bych pozval manželku, ta by Vám to řekla, radši ne.
IV: Tak já Vám mnohokrát děkuju za pěkný rozhovor a..
OR: No tak já nevím, stálo to za to, pánové?
CM: Určitě no, určitě.